Title: Charakteristiky didaktiky informatiky
Course: Didaktika informatiky pro ZŠ > Section: Didaktika informatiky jako vědní obor

Předmět zkoumání

Didaktika = teorie vyučování
Zkoumá a popisuje obsah výuku, její determinanty, metody a formy vyučování či didaktické technologie. Je součástí pedagogiky a rozděluje se na obecnou a speciální. Speciální může být buď podle typu školy nebo podle oboru, případně předmětu.

Informatika = zpracování informací
Najdeme různá pojetí vymezení obsahu – od obecného zpracování informací po principy počítačů. Problematické je také hledání synonyma v cizích jazycích (obvykle je překládáno jako Computer Science).

Didaktika informatiky = teorie vyučování zpracování informací
Na didaktiku informatiky se lze dívat jako na oborovou didaktiku (širší význam didaktiky vědního oboru) nebo také jako didaktiku předmětovou (užší význam předmětu na škole). Z toho se odvíjí základní otázky, které tento vědní obor zkoumá: CO, KOHO a JAK učit z informatiky nebo v informatice.

- VANÍČEK, Jiří a Miroslava ČERNOCHOVÁ, 2015. Didaktika informatiky na startu. In: Iva STUCHLÍKOVÁ, Tomáš JANÍK et al. Oborové didaktiky: vývoj – stav – perspektivy. 1. vydání. Brno: Masarykova univerzita. s. 159–188. ISBN 978-80-210-7769-0.

Způsob zkoumání

Z logiky věci se jedná o metody převzaté z obecné didaktiky. Využívá jak metod kvantitativních (např. testování, dotazník), tak metod kvalitativních (např. případové studie, pozorování). Jednak se výzkumníci snaží porozumět, co se ve výuce informatiky děje, jednak se snaží intervencemi dosáhnout lepších výsledků (resp. ověřit nové metody). Z tohoto důvodu je také v didaktice informatiky nezřídka využíván tzv. design based research, který je zase známý třeba z informatiky. Prostředí výuky informatiky není v tomto nikterak specifické a všechny metody si s sebou nesou své výhody i nevýhody.

Příkladem zkoumání mohou být například z českého prostředí např. Výzkum informační výchovy na základních školách (pub. 2007) či Rozvoj informačně technologických kompetencí na základních školách (pub. 2013) – oba prováděné kolektivem doc. Rambouska. Ze zahraničních jmenujme třeba ICILS (2013). Různé výzkumné články nalezneme například v Journal of Technology and Information Education.

- CHRÁSKA, Miroslav. Metody pedagogického výzkumu. 1. vydání. Praha: Grada, 2007. ISBN 978-80-247-1369-4.
- ŠVAŘÍČEK, Roman, Klára ŠEĎOVÁ et al. Kvalitativní výzkum v pedagogických vědách. 1. vydání. Praha, Portál, 2007. ISBN 978-80-7367-313-0.

Personální zdroje

Výzkum je obvykle realizován vědeckými institucemi, resp. vysokoškolskými pracovišti. Je často spojen s přípravou budoucích učitelů informatiky a tedy i potenciálních vědeckých pracovníků. Tato pracoviště jsou v tuto chvíli na všech univerzitách, kde jsou pedagogické fakulty, byť přípravu budoucích učitelů informatiky nezajišťují vždy ony. Na druhou stranu v tuto chvíli (2019) je v ČR jediné pracoviště s právem habilitace v didaktice informatiky a to MFF UK. Odborníci tedy často jsou buď odborní informatici (např. prof. Kalaš), kteří se začnou věnovat i otázkám výuky, nebo jsou to didaktici původně jiných oborů – často matematiky či fyziky (např. doc. Vaníček), kteří se začnou věnovat i výuce informatiky.

Odborníky také najdeme kolem odborných konferencí. V československém prostředí je to především DIDINFO , v mezinárodním pak ISSEP . Spoustu zajímavých osobností pak potkáte v komunitě soutěže Bebras . Zcela přirozeně se vytváří komunity a sítě nejen didaktiků, ale také samotných učitelů. Za všechny jmenujme Jednotu školských informatiků.

- BERKI, J. Mety a překážky ve výzkumu v didaktice informatiky. In: Kam směřuje současný pedagogický výzkum? Sborník příspěvků XVIII. celostátní konference ČAPV [CD]. Liberec: Technická univerzita v Liberci, 2011. ISBN 978-80-7372-722-2.