Title: Digitální technologie a teorie vzdělávání
Course: KVD/ITV (1. stupeň) Informační technologie ve vzdělávání 2019/2020 > Section: Informatika na 1. stupni

Neobehaviorismus

Neobehaviorismus se stal v oblasti využívání digitálních technologií ve výuce východiskem programovaného vyučování. S pomocí digitálních technologií zde vytváříme prostředí, v němž se při učení u žáka formuje chování, které je cílovým stavem, jehož chceme jako učitelé dosáhnout.

Činíme tak za pomoci vhodných stimulů (např. dobře volených otázek v testu), na které žák reaguje. Správnost reakce je následně součástí zpevnění, které může mít kladné znaménko, pokud chceme, aby se chování ve stejné situaci v budoucnu opakovalo, či záporné znaménko, pokud chceme, aby se chování v budoucnu neopakovalo.

Klasickým příkladem může být mobilní aplikace pro sčítání, odčítání, násobení a dělení, která má obsah vhodný i pro 1. stupeň ZŠ. Odkaz vede na video s jejím představením.

Pro B. F. Skinnera, který v roce 1954 přednesl k programovanému vyučování klíčovou přednášku Věda o učení a umění učit, bylo důležité instruktivně řízené učení, které dovede každého žáka poznenáhlu ke stejnému chování ve stejných situacích na základě opakované zkušenosti.

 V čem mohou být limity (neo)behaviorismu?

- Síla trvání opakované zkušenosti nemusí být dostatečně velká (např. i notoricky známá a používaná pravidla českého pravopisu si potřebujeme pravidelně oživovat).
- Na rozdíl od úvah Johna Locka se nerodíme jako tabula rasa (bylo prokázáno, že již při narození máme mezi neurony desítky miliard synapsí, které mají různí lidé různé). Za takových podmínek je ovšem nesmírně obtížné chtít u každého žáka docílit stejného chování ve stejné situaci vnějším působením.
- I když je cílem dosažení stejného chování u skupiny žáků, je zde patrné zaměření na individuální učení.